![c._becher_napoleon_nimmt_gift_im_schloss_fontainebleau_fra_moderne_kunst_in_meister-holzschnitten._1900._vol._ix._berlin_berlin_verlag_von_rich._bong.](/sites/default/files/styles/large/public/2019-10/c._becher_napoleon_nimmt_gift_im_schloss_fontainebleau_fra_moderne_kunst_in_meister-holzschnitten._1900._vol._ix._berlin_berlin_verlag_von_rich._bong.jpg?itok=ZAjfbku8)
-
Harald Høffding opplever en sensommersøndag dette året at hans gode venn fra studentdagene, den høyt begavete Poul Kierkegaard, Søren Kierkegaards nevø, må innlegges på en sinnssykeantalt i Orringe. Han har vært på fylla i lang tid.
-
August Strindberg får vite at et lån han har tatt opp sammen med en venn forfaller i sin helhet, fordi vennen er blakk og ikke har kunnet betale sin del. Samtidig kommer regningen fra trykkeriet for trykkingen av et tidsskrift om sjøforsikring som han er redaktør for.
Strindberg blir syk med gastrisk feber. Så reiser han alene i en båt til Kymmendö, som han når i bekmørket med båten halvfull av vann etter en hard seilas. Han ser lyset fra husene og får plutselig lyst til å leve igjen.
-
Ludvig Alver skriver i dag, på julaften, og skriver et dikt til sin søster Amalie, som er svært ulykkelig. Han kopierer diktet inn i dagboken sin.
Til Amalie
O! måtte jeg hjemløs, fattig gå,
Fra varme og lys stengt ude,
Mit barn i stalden på usselt strå
Lægge i filler og klude,
-
Carl Fredrik Hill oppdager den franske landskapsmaleren Corot og komponisten Beethoven. Hans ønske er å bli like stor innenfor maleriet som Beethoven var i musikken. Hans selvtillit veksler sterkt for tiden.
-
Ludvig Alver skriver i dagboken sin om hvordan hans far Mons opptrer rått og brutalt mot ham selv og moren Lovise. Dette er en forferdelig tid i familien Alver.
-
Denne nyttårsaften sitter Ludvig Alver og skriver et dikt sin mor, Lovise Alve. Diktet går slik:
Du gamle, trætte, sorrigsfulde (*?*) mor,
Som jammers tåge tæt og stilt omhyller,
Som støt og jævnt med sorg tilhuse bor,
Mens tidens bølge år for år bortskylder!
Til dig jeg vender mig i kvæld med sang!
-
August Müller selger skipet sitt. Han og Amalie bosetter seg på Ask utenfor Bergen.
Amalies første biograf, Antonie Tiberg, skriver dette om denne perioden:
-
August Strindberg skriver glødende kjærlighetsbrev til Siri von Essen, hvis ektemann har bedratt henne med hennes unge kusine.
-
Carl Fredrik Hill arbeider intenst med et bilde til Salongen, men blir refusert. Han takler refusjonen dårlig. Han oppsøker atelieret til maleren Manet, lederen for impresjonistene, som også er refusert, og som offentlig har invitert publikum for selv å vurdere sine bilder.
Hill føler sympati med impresjonistene, som han mener er den mest realistiske retningen for øyeblikket. Han skriver brev hjem til familien i Lund om dette.
-
Friedrich Nietzsche treffer en ung og musikalsk kvinne som har knapt kjenner, Mathilde Trampedach, som er på reise sammen med pianolæreren sin. Han frir til henne, det er pianolæreren som leverer frierbrevet. Hun blir temmelig forbauset over det skriftlige frieriet, og svarer nei; hun er forelsket i pianolæreren, som hun siden skal komme til å gifte seg med.
Friedrich har et svært nært forhold til sin søster Elisabeth. De to føler stort gjensidig ansvar for hverandre.
-
Ludvig Alver, som er blitt vennlig mottatt som leieboer hos familien Fliflet på Hamar, holder 17. mai-talen for skoleguttenes fanetog på Stortorget på Hamar. Han er overveldet over hvor bra det hele har gått. I dagboken skriver han om hvordan middelskolens elever med sine flagg marsjerte opp på torget, der de fattige almueskolebarna med de dårlige klærne og bare noen få, fattigslige flagg ventet på dem. Ludvig er på gråten, skriver han. Han er redd han ikke vil klare å holde talen, men tar seg sammen og får tak i vedkassen kan skal stå på på så alle kan høre.
-
Carl Fredrik Hill forlater sommerheten i Paris og reiser ut til kysten ved Luc-Sur-Mer. Her slipper de psykiske spenningene noe, og han maler noen av sine fineste malerier etter denne ferien.
-
Victoria Benedictsson søker råd hos en lege og reiser til København for å lindre sorgen etter den døde datteren Ellen, som døde kun tre uker gammel.
-
Carl Fredrik Hill er tilbake i Paris. Han lider av paranoide forestillinger, nekter å åpne sine brev, siden han mener å vite hva som står i dem.
Venner oppsøker ham, men harn tar svært kjølig imot dem.
-
Carl Fredrik Hill får et nytt maleri refusert på Salongen i Paris, samtidig som det viser seg at en ukjent person har innlevert et av hans malerier til Akademins utstilling i Stockholm. August Strindberg anmelder det negativt som en dårlig utgave av Corot, mens andre aviser er mer positive.
Hill begynner å se spioner overalt nå. Samtidig er han stolt av seg selv, spesielt sine vakre hender, som han mener alle mennesker beundrer.
Han kjøper nye klær og møbler, under den forestillingen at for å bli rik, må man se rik ut.
-
Friedrich Nietzsche er gjenstand for en brevveksling mellom hans venn Wagner og sin lege, doktor Eiser. Wagner mener at Nietzsches nye og foruroligende ideer må ha å gjøre med hans overdrevne hang til onani. Det fins leger som mener at denne lasten kan føre til sinnssykdom.
Når Nietzsche får høre om dette i 1883, og bedre forstår hvorfor legen hans spurte han ut om hans seksualliv, kommer han til å bli rasende.
-
Holger Drachmanns roman Tannhäuser utkommer i København. Holger er en av Erik Skrams barndomskamerater. Tittelen er hentet fra Wagners opera, som har hatt sin første oppførelse i Danmark året før.
Romanen utspiller seg i en prestegård og på en fornem herregård, og er ispedd dikt. Handlingen er svulmende og romantisk og involverer grevens unge datter som er gjenstand for noen unge sangeres stormende frierier.
-
Amalie Müller skriver et unnskyldende brev til sin venninne Elisa Knudtzon i Bergen. Av brevet fremgår det tydelig at hun har oppført seg temmelig vilt i ubehøvlet i selskaper den siste tiden, men også at de har hatt det morsomt og hyggelig sammen.
De to venninnene har tydeligvis et nært forhold, og det er viktig for Amalie å få venninnens forståelse og tilgivelse for oppførselen sin.
Hun skriver:
-
Jonas Henrich Stenersen Müller, August Müllers storebror, må si fra seg embetet som prest i Vanylven på grunn av sinnssykdom. Han sendes til Gaustad Asyl i Kristiania.
Amalie Müller kjenner ham og famliens hans godt gjennom besøk hun har gjort på prestegården i forlovelsestiden med August. Mot slutten av livet skal hun komme til å streve med å ferdigstille en bredt anlagt roman som har handlingen sin lagt til en prestegård som denne i Vanylven. Og hun kommer selv til å være innlagt på Gaustad Asyl samtidig med Jonas om ikke mange måneder.
-
Amalie Müller bor på Ask og skriver på sitt første skuespill. Hun bor sammen med August og de to guttene deres, Ludvig og Jakob, på Ask på Askøy utenfor Bergen. Hun har «en hel del forestillinger som hun ikke kan gjøre rede for», men skriver videre på stykket sitt, der handlingen er hentet fra eget ekteskapelig liv, At lege med Ilden. Det har to akter.
-
Jonas Stenersen Müller, Amalie Müllers svoger, blir innlagt på Gaustad sykehus utenfor Kristiania. Årsaken til innleggelsen sies i journalen å være pengesorger og søvnløshet. Han har vært gift i 18 år, har tre barn og har vært prest i Vannylven på Sunnmøre.
-
Erik Skram reiser til Roma. Der vil han slå seg ned i den skandinaviske kolonien, hvor han kjenner redaktør Bille og hans kone. Oppstyret og forargelsen rundt hans debutroman Herregaardsbilleder har gått inn på ham, og jobben som referent i Folketinget har vært hard den siste tiden, på grunn av lange nattemøter i forbindelse med utsendelsen av den provisoriske finansloven.
-
Amalie lever et hektisk selskapsliv for tiden. Hun tar ofte dampbåten fra Askøy inn til Bergen. I dag er hun tilbake etter en slik tur.
Hun har bodd hos sine venner Elisa Knudtzon og hennes mann. Hun skriver til Elisa:
«Da jeg kom hjem om morgenen stod Müller og gutterne på bryggen for at tage imod mig. August påstod at han slet ikke havde ventet mig, han havde nemlig tænkt sig muligheden af at vi havde været ude om aftenen, var kommen sent iseng, og at jeg således havde forsovet mig.
-
Første juni: Jonas Müller, August Müllers bror og Amalies kommende svoger, har vært innlagt på Gaustad siden april. Han er besatt av tanken på at han må ha pådratt seg syfilis, som han mener han må ha fått av å ligge i en smittet seng her på sykehuset. Han motsetter seg å bli badet. Han blir gradvis verre.
-
Erik Skram har fått arbeid i fire måneder i Roma som forvalter av konsulatets forretninger og den skandinaviske foreningens møter og bibliotek. Han har dessuten som oppgave å arrangere turer i omegnen for skandinavene. Men han er ikke lykkelig.
I et brev til vennen Marcus Rubin skriver han om hvor vanskelig det er å leve med sine minner, følelser og inntrykk, og om hvor ensom man kan føle seg i et fremmed land. Det er ikke så lett å holde humøret oppe.
-
Amalie Müller har besøk av sin bror Ludvig, som er på besøk på Ask, og betror seg til ham om sin sjelepine i forbindelse med at ektemannen August er utro, og at han drikker.
Det i møllen de bor ved, den går om natten; han som hadde eid møllen før hadde drept seg i samvittighetsnag over at han en gang hadde brendt møllen for å få utbetalt en høy forsikringssum, kan Amalie fortelle.
-
Erik Skram skriver i et brev til vennen Marcus Rubin om sitt herlige liv i Italia: "Leve det skønne Italien! Her drikker jeg Vin og spiser Druer og fanger Lopper, lutter Realiteter, ikke en Grille har jeg klemt imellem nervøst sammenpressede Fingre.«
-
I dag skriver Ludvig Alver dette i dagboken:
"I går aftes læste jeg et digt til ”dem derhjemme”; det faldt mig ind, at jeg skulde omarbeide det noget og fremsende det til Nordahl Rolfsen, om han måske vilde aftage (*?*) det til sit tidsskrift. Så sende jeg det i dag gjennem Amalie i følgende form:
Længsel:
Så tæt et mørke på sindet ei ruget,
-
Ludvig Alver er alvorlig syk. Han ligger i sengen i Fredrikshald og skriver i dagboken om en idé til en farse han vil skriver:
-
I dag skriver Ludvig Alver dette i dagboken:
"Jeg hungrer, jeg tørster! Jeg er fattig, nøgen, elendig! O! denne ensomhed! Et sådant liv! Ak, hvor skal jeg hen! En sådan fortærende hunger! Nu er det ikke anger; nei, dette er hunger, nagende hunger efter livet. Det er ikke tvivl heller; ikke søgen og famlen; nei, bare hunger. -
Amalie Müller har ikke sovet på ti netter i huset ved møllen på Ask utenfor Bergen. Hun har hatt store sjelekvaler, men forteller nå August at hun vil skilles. Hele slekta, presten, den gamle stuepiken tropper opp en etter en for å snakke henne fra det.
Til slutt kommer Augusts storebror Michael og foreslår at hun skal la det bero så lenge. Det går hun med på; hun orker ikke kjempe mer. Han lover å snakke med August og forby ham å forulempe henne på denne måten.
-
Amalie Müller befinner seg midt i sitt sammenbrudd på Ask utenfor Bergen. Hun har syns- og hørselshallusinasjoner, stadig vekslende syn av dyr og mennesker. Hun vil ikke ta til seg næring, er så ulykkelig at hun ikke vil leve lenger.
Hun får opium av doktor Klaus Hansen, Gerhard Armauer Hansens bror. Og etter hans rapport til Gaustad Asyl, som han skal komme til å sende henne til, sover hun godt med denne hjelpen, men føler seg i dårlig form når hun våkner.
-
I dag skriver Ludvig Alver i dagboken:
"Af et rimbrev til Gunnvald, Hagny og IvarJeg undres på, hvordan Ivar staver,
og hvordan Hagny i huset kaver,
og hvordan Wilhelm sig monne te,
og hvordan Arne er nu at se.
-
I dag skriver Amalies lege Klaus Hanssen dette om hennes tilstand i journalen:
"God søvn efter opium. Taler fullstendig klart, har efter søvnen ingen hallucinationer havt; erindrer lidet fra de foregående dage, men ved dog at hun har været “forstyrret”.
Klager over en fornemmelse av at noget er faldt ud af hovedet; hukommelsen noget sløvet; er mørk og sørgmodig, klager over at hun aldrig kan blive lykkelige mere, kunde hun glemme alt og leve i en fingeret verden; blev hun nu frisk igjen, vilde hun atter komme ind i forhold med hvilke hun aldrig kunde forsones.
-
Amalie skriver et tåreflekket brev til sine venner Knudtzons i Bergen og forteller at hun nå kommer til å reise vekk, og at de må tilgi henne alt hun har gjort og sagt. Kanskje får de aldri se hverandre igjen.
Hun legger til at hun tror på sin Gud, skriver hun, og ber ham velsigne dem. Hun forlater Bergen med dampskipet Kong Sverre sammen med en venninne for å innlegges på Gaustad asyl ved Kristiania.
-
I dag skriver Ludvig Alver i dagboken:
"I morgen dskal jeg hjem! Hjem til julen! I fjor nede i Skien havde jeg ingen længsel efter at komme hjem, ingen smærte over at måtte være hjemløs. Jeg var fuldstendig oprevet. Mit liv lå herjet nede i elendighed. Og gjør det ikke det endnu? Og dog, medens jeg har gået her og pakket ind, har jeg af og til følt ligesom glæde over at skulle reise.
-
Amalie Müller, som har reist sammen med sin venninne Kathinka Heiberg med dampskipet Kong Sverre fra Bergen, ankommer Gaustad og reiser videre til Gaustad asyl utenfor Kristiania.
Hun er blitt pleiet i et privathus Bergen en tid av Kathinka , som hun blant annet har vært mye sammen med på Damsgaard utenfor Bergen i ungdomstiden, da Kathinka var selskapsdame for gamle fru Janson, Kristoffer Jansons mor.
Så har Amalies lege i Bergen, Klaus Hansen, bror av Gerhard Armauer Hansen, sørget for at hun har fått plass på Gaustad.
-
Amalie bor noen måneder hos broren Vilhelm, som er sogneprest og er blitt enkemann, Risør.
Hun er fremdeles dypt deprimert. Wilhelm forsøker å muntre henne opp ved å engasjere henne i byens selskapsliv.
Om høsten flytter hun til sin yngre bror Ludvig i Fredrikshald sammen med sønnene Jakob og Ludvig, som skal gå på skole her.
Amalie er 32 år gammel nå. Jakob er tolv år gammel, Ludvig er ti. Amalie skriver anmeldelser i Smaalenenes Amtstidende og Dagbladet.
-
Carl Fredrik Hill blir mer og mer forvirret. Han mener han kan kommunisere med ånder, men de sier så mye dumt at han blir mest irritert på dem. Han klarer ikke å innse sine begrensninger, og til slutt legger venner ham inn på doktor Blanches klinikk i Passy. J
ournalen viser at han har perioder med både forfølgelsesmani og storhetsvanvidd.
-
Amalie blir separert fra sin første ektemann, August Müller. Årsaken til at hun ikke lenger vil være gift, er det legen hennes betegner som han "uterlighet": han er utro, seksuelt påtrengende. Dessuten drikker han for mye. Det var nok denne kombinasjonen som utløste Amalies sammenbrudd i fjor vinter.
-
I dag skriver Ludvig dette i dagboken:
"Sviblerne blomstrer i fuld flor! Ja, det vidste jeg nok; de var fra Alhed! Den vakreste, en rød, har jeg givet til fru Nygård, fordi hun var så venlig mod mig i høst da jeg kom hid og hjalp mig med inkjøb af husgeråd og faldede og mærkede mine bordduge og servietter. Nei, den var så deilig, o, om Alhed havde fået den, eller moder.
-
Amalie Müller skriver fra Gaustad asyl til sin venninne Eliza Knudtzon i Bergen: "Om en uge, skal jeg forlade dette sted. Jeg bliver da nogle dage hos moder her i Xania, og reiser så til min ældste broder i Risør, efter lægemes råd, for at samle krefter i stilheden der. Du ved, min broder er enkemand, så livet i hans hus, må på grund af den rolihed, jeg der kan få, være velgjørende for mig."
-
I dag skriver Ludvig Alver dette i dagboken:
"I morgen er det min fødselsdag. Jeg har allerede i 2 dage båret i min lommebog et brev fra Alhed, med runebogstaver (formodentlig af Gunnvald,) var der skrevet udenpå: åbnes den 25te. I morgen tidlig åbner jeg det, så får jeg først af alles hendes og de andre kjære mennesker hilsner og lykkeønskninger!
-
I dag skriver Ludvig Alver dette i dagboken
"Jeg kommer tilbage til hin aften i Briskeby, da min forlovede hævedes. Endnu så lang tid efter er dette min stadige tanke; i det første år efter tænkte jeg på hende hver ledig stund, jeg havde – kan jeg sige – endnu er hun bestandig i mine tanker; hver aften, og hver morgen. Hun vilde så bestemt vide, om jeg holdt af en anden, det måtte være en af fru Fliflets søstre;
-
Amalie Müller skriver fra Risør til legen sin i Bergen, Klaus Hanssen, at hun føler seg bedre og er ute av psykosen.
Hun skriver:
"De vil allerede merke på hva jeg har skrevet, at jeg er fuldkommen klar og frisk hva min hjerne angår. Det har jeg allerede længe været og i de sidste 4 uger kan jeg trygt sige at jeg ikke har mærket spor af tilbøielighed til tilbagefald.
-
I dag skriver Ludvig Alver dette i dagboken:
"I går aftes gikk jeg en tur – en lang tur – sammen med overlærer Sylow (*?*) og rektor Nygård, og da fik jeg høre, hvilket fint gemyt min kjære rektor har, hvilken forstand på Guds ord. Nei, hvor det var godt at høre. Vi kom til at tale om tro og viden, om den moderne ånd, naturvidenskaben ligeoverfor åbenbaringen.
-
Amalie blir i dag utskrevet fra Gaustad asyl utenfor Kristiania etter et tre måneder langt opphold. Hun flytter hjem til sin mor Lovise, som bor i Kristiania.
Amalie forsøker å tjene til livets opphold ved å brodere og selge håndarbeid. Hun er fremdeles svært nedtrykt, og bekymret med tanke på fremtiden.
-
Amalie er i Risør hos sin bror Wilhelm. Hun er tung og deprimert og sover for det meste dagen igjennom.
Etter at det har vært vår en stund, ligger snøen nå tung i gatene igjen. Wilhelm inviterer til selskap for 14 personer, etter råd fra legen hennes, Klaus Hanssen, som mener at det er viktig at hun ikke isolerer seg.
Resultatet av legens oppfordring er at de stadig blir invitert ut i Wilhelms bekjentskapskrets.
Men helst vil Amalie gå i kloster, skriver hun i brev til venner. Hun er fortsatt dypt troende.
-
I dag skriver Ludvig Alver dette i dagboken:
"I går fik jeg underretning om at Hærem var død. Han var nylig udnævnt til sognepræst til Gjerdrum, følte sig lykkelig ved tanken om sin nye stilling og det rolige liv, han skulde leve på sin præstegård. Jeg har skrevet et digt over ham, som jeg vil indsænde til Fædrelandet.Peter L. Hærem
Ham med vanvittig il
-
I dag skriver Ludvig Alver dette i dagboken:
"Da jeg i går havde lagt mit brev til Fædelandet i en postkasse, påkom mig den samme ængtselse som før så mange gange har gjort mit sind sygt, ængstelse for at det dog var noget værdiløst det, jeg havde presteret. Således har det så mange gange gået mig, når jeg har holdt en tale eller skrevet et digt, og således var det også i går eftermiddag; jeg fandt mit digt så værdiløst, at jeg angrede på, at jeg havde sendt det."
-
I Risør er vinteren kommet tilbake etter noen milde vårdager. Amalie er tung til sinns og tolker været inn i sin forståelse av livet. Hun forteller også litt om det sosiale livet hennes bror Wilhelm forsøker å få henne med på der i Risør. Wilhelm er prest i den lille byen.
Hun skriver til sin venninne Elisa:
«Den forandring i veiret, som desværre er indtrådt har sikkert øvet sin indflydelse. Du må nemlig vide at sneen ligger 4 tommer tyk i gaderne, efterat her har været solvarme, vårlige dage med fuglesang og fremspirende græs og knoppede træer.
-
I dag skriver Ludvig Alver, som er Amalie Skrams yngre bror, som for tiden har lærerjobb på Hamar, i dagboken:" (*På den følgende siden har søsteren Amalie Skram som senere kommer til å skrive romanen Julehelg på bakgrunn av dagboken), eller en annen leser, gjort tre store streker i margen*)
"Mit digt over Hærem blev dog optaget i Fædelandet mot rettelsen, ”så hastig” ist. ”vanvittig”.
-
I dag skriver Ludvig Alver i dagboken:
"I et brev, som jeg i dag fik fra moder, fortæller hun, at Amalie arbeider så flittig på broderier for at kunne fortjene sig nogle skillinger.
Jeg husker, hvor hun arbeidede hjemme hos moder, før hun blev gift, for at bidrage sin skjærv til familiens underhold. Moder! Moder! Hvorledes betragter du hende, når du nå atter ser hende bøiet over arbeidet? Moder, moder!"
-
Erik Skram skriver til Georg Brandes om hvor ulykkelig han føler seg. Han er fullstendig forknytt, det har vært svært vanskelig for ham å komme hjem fra Roma. Han mangler tro på seg selv, og klarer ikke å prestere noe som helst fruktbart.
Likevel klarer han å skrive litt videre på sin nye roman. Men det går langsomt; han skriver hvert kapittel om tre, fire ganger og vender og dreier på tankene og uttrykket for å få noe anstendig frem.
-
I dag skriver Ludvig Alver i dagboken:
"Jeg har fået brev fra fader, han er i Bergen. I Bergen! Arme fader! Med hvilke tanker har du gjenseet Bergen? -
Amalie Müller skriver til Bjørnstjerne Bjørnson og takker overstrømmende for at han har skrevet til henne. Hun fikk brevet hans i går, det kom som en solstråle over henne, hennes glede ved det er større enn hun ville kunne beskrive, forsikrer hun. Uansett hvor mye hun anstrengte seg, ville hun ikke kunne vise ham hvor takknemlig hun er. Så da lar hun det like gjerne være.
-
Camilla Collett er ankommet Paris etter en strevsom reise på to døgn med tog og dampbåt. Hun kan nesten ikke tro det. Hun skriver dette hjem til sine lesende venner i København:
"Paris, 29. Juni 1878.
Altsaa ankommen til Paris. Man tror det neppe selv. Men man merker det nok, sidder man først i Fiacren en saadan straalende Solskinsdag, vugget og baaret paa dette strømmende Liv! Man ved ikke, til hvilken Side man skal se.
-
Camilla Collett, som nnå er 65 år gammel, er i Paris. I dag skriver hun sitt første reisebrev hjem til sine venner i København; de siste hun traff før hun reiste, en håndplukket gjeng av det hun kaller trofaste, åndfulle lesere. Den vanlige, gemene bladleser er hun ikke interessert i å kommunisere med for øyeblikket, det slår hun ettertrykkelig fast. Og det er heller ikke lystige ting hun har å meddele, advarer hun: Hun signerer brevet "Den mørktgrublende".
-
Alexander Kielland er i Paris og føler seg elendig. Han er sløv og slapp og kan plustelig falle i søvn på stolen ved skrivebordet, og sove i en halv time før han våkner med et rykk.
Han har skrevet fire brev til faren uten å få svar, og det bekymrer ham. Han begynner å tro at det kanskje kan være arsenikk i sengeforhenget hans, for han føler seg så dårlig når han våkner om morgenen, skriver han.
-
Amalie Müller er tydelig deprimert; har ikke følt noen glede med sommeren, som hun ellers elsker. Dette skriver hun i brev til legen sin, Klaus Hanssen i Bergen.
-
I dag skriver Ludvig Alver i dagboken:
"Endnu ikke har dette ubehagelige indtryk givet sig. Er det, fordi jeg har så ondt for at tilgive? Eller holder denne bagatell på at omforme min opfatning af hende? Jeg har talt lidet og har holdt mig på mit værelse. Det er dog ikke mere end 2 aftener – og jeg synes, det er så uhyre længe, siden dette skede, og at det har varet så længe dette besynderlige. *’disse siste tre setningene er markert med sterk i margen, antakelig av Amalie*)
-
Ludvig Alver skriver i dag dette i dagboken sin:
"Atter engang har jeg omarbeidet mit digt: Til dem derhjemme; jeg har i dag afsendt det til Alhed i denne forandrende skikkelse:Igjennem mørke, som på sindet ruger,
og sorg og anger, som min sjæl nedknuger,
-
I dag skriver Ludvig Alver i dagboken:
"”i det mindste, som i det største, herske de samme guddommelige love, og livets formål er at efterspore, at kjende, i sin sjæl at levendegjøre, hvad der er “
(*OBS! Her ser det ut til å mangle en side i dagboken*)
-
Amalie Müller og guttene hennes, som nå er kommet til henne, er i Fredrikshald hos sin yngre bror Ludvig, som er alvorlig syk med lungebetennelse. Hun pleier ham.
Hun er dypt deprimert, og skriver til sin venninne Elisa i Bergen om sine tunge tanker om døden. Hun klarer ikke å være sammen med folk, bortsett fra med barn og gamle mennesker, forteller hun. Men hun elsker presten Christopher Brun, og fabler om å gå i hans tjeneste.
Ludvig har et utbrudd av tuberkulose.
-
Amalie Müller bor i Fredrikshald og skriver til sin venninne Elisa Knudtzon at hun nok får invitasjoner fra folk i Fredrikshald, men at hun holder seg for seg selv for å unngå kritikk.
Hun styrer huset for sin bror Ludvig og sine to sønner. Men selv om hun er glad for å ha noe å gjøre, kjeder hun seg, for her fins det jo hverken teater, foredrag eller konserter. Ikke engang beridere eller gjøglere! Hun føler at hun sleper seg fremover mot sitt stakkars livs endem skriver hun.
-
Amalie Müller er full og gal, skriver Ludvig Alver i dagboken sin. De to har hatt gjester; Steinar Schjøtt og en franskmann som hun gir norsktimer. Det hele var selsomt, skriver Ludvig senere fortvilet om sin søster. Han kommer tilbake til hendelsen flere ganger i dagboken han fører. Amalie drikker og røyker sigaretter, hun viser seg som en fristerinne full av dyriske drifter, bare ikke kjærlige, tvert imot hensynsløs og egoistisk. Siden forteller hun Ludvig at denne oppførselen egentlig er mot hennes natur.
-
Erik Skrams mor, som for tiden befinner seg i Malmø, er blitt oppmerksom på at Erik er i ferd med å utgi romanen Gertrude Cobjørnsen. Hun skriver dette brevet til ham:
-
Edvard Brandes unge kone Harriet Camilla Salomonsen begår selvmord i København ved å drikke filmfremkallingsvæske. Hun er 23 år gammel og har vært gift med Edvard i seks år. De har to døtre på tre og fem år sammen.
Harriet har den siste tiden vært svært ulykkelig på grunn av en kjærlighetsaffære med komponisten Victor Bendix.
Hendelsen blir neddysset kraftig i pressen. Det følgende året vil for Edvards del komme til å handle om å komme seg over sjokket, finne frem til et nytt liv som enkemann med to små barn, og dessuten kvitte seg med en elskerinne.
-
Amalie Müller skriver et nyt brev til Bjørnstjerne Bjørnson. Han har sendt henne et brevkort, og det takker hun ham for. Hun har vært i Kristiania en ukes tid nå, kan hun fortelle. Hun har ennå ikke kommet over hvor begeistret hun er for hans drama Det ny System. Alt han skriver er så forferdende sant, mener hun, all den humbugen som samfunnet fremelsker i menneskene, all leflingen med religionen som ligger i luften, alt dette klarer han å skrive det ned nøyaktig som det er.
-
Amalie Müller skriver til Bjørnstjerne Bjørnson og takker varmt for møtet de hadde på toget i går. Det er tydelig at hun når er blitt oppmerksom på at brevene hennes til ham blir lest av andre, og tar hensyn til det.
-
Carl Fredrik Hills søster Marie Louise kommer til Paris for å hente broren med seg til Sct. Hans Hospital i Roskilde.
Carl Fredrik er fiendtlig innstilt til omgivelsene. Han snakker en blanding av fransk og svensk.
I motsetning til på det franske sykehuset som han har vært innlagt på, hvor han har vært aktiv og energisk, blir han nå sløv og passiv. Han hverken leser eller tegner.
-
Victoria Benedictsson blir denne våren alvorlig syk, etter å ha opplevd sin første virkelige forelskelse i svensk-amerikaneren Charles de Quillfeldt. Sykdommen er trolig av psykosomatisk årsak, og skal komme til å bli alvorlig og langvarig. Hun skal også komme til å få betennelse i det høyre benet, det skal komme til å medføre lamhet og flere operasjoner. De kommer til å bli utført av en professor i Lund, uten resultat.
-
Rudolf Steiner får ikke sove. Frem til klokken halv ett jobbet han intenst med et filosofisk spørsmål som Schelling har satt ham på sporet av. Han måtte finne ut om Schellings påstand er sann. Og så endelig følte han at han sto ved løsningen. Når han fikk skrevet den ned, kastet han seg ned på sofaen. her blir han liggende hele natten og tenke over sin innsikt, som han endelig har fått satt ord på og sortert i tankene.
Her er sitater fra Schelling som han har strevd med, i engelsk oversettelse:
-
Amalie Müller skriver til Bjørnstjerne Bjørnson fra Grønnerødhaugen ved Fredrikshald. Hun takker for sist, og for vennligheten Bjørnstjerne og Karoline har møtt henne med. Og så unnskylder hun for at hun skriver med fjærpenn; her på landet kan hun ikke så lett få tak i noen annen.
-
Bjørnstjerne Bjørnson skriver til Amalie Müller fra Aulestad om alle slags politiske saker. Han forklarer henne også hvorfor han ikke vil si du til henne: hun gjorde ham så fryktelig flau den gangen da han foreslo det.
Han er sårere enn en ungpike, forklarer han henne, han kan kjenne en mygg på tre alens avstand, eller når noen ser på ham bakfra.
-
Friedrich Nietzsche skriver på aforismesamlingen Den muntre vitenskapen. Hans venn Paul Rée kommer på besøk og har med seg en skrivemaskin til hjelp i arbeidet.
-
Georg Brandes skriver til Amalie Müller i Kristiania og forsikrer henne om at de to brevene hun har sendt ham, har voldt ham stor glede. Det har gjort hans hjerte godt at hun har hatt sånn glede av boken han har skrevet. Han innrømmer at han mye heller ville ha snakket med henne enn skrive til henne, uimotståelig som hun er. Men med den store avstanden som fins mellom dem, må et brev være et surrogat, skriver han.
-
Friedrich Nietzche, som har mottatt Paul Reés begeistrede brev om Lou Salomé, skriver friskt og opplagt tilbake at denne kvinnen kan han gjerne tenke seg å bli kjent med. Han ber sin venn hilse russerinnen fra ham og si at han har stor tro på sjeler som henne, ja, han går nesten på rov etter dem, hevder han.
For å gjøre det klart at han ikke går med planer om å gifte seg, understreker han imidlertid at han de neste ti årene vil komme til å være svært opptatt med sitt arbeid, så han har i høyden tid til en toårig ekteskap, skriver han muntert.
-
Carl Fredrik Hill blir ikke bedre på Sct. Hans Hospital i Roskilde, og flyttes hjem til sykehuset i Lund. Han beskrives som likegyldig, og ligger hele dagen på sofaen og tegner, uten å bry seg om omgivelsene.
Han er imidlertid forarget på familien, som han mener er ansvarlige for at han er innestengt på denne måten.
-
Friedrich Nietzsches søster Elisabeth oppholder seg i Jena sammen Lou Salomé. lisabeth misliker Lou dypt, men hun har fått i oppgave å være en slags selskapsdame for henne, så hun slipper ikke unna. Det braker løs en dramatisk krangel mellom dem. Men de to kvinnene kommer seg over det verste, og de tre drar videre til Elisabeth og Friedrichs hjem i Tautenburg.
-
Vincent van Gogh har fått tilsendt tuber med oljemaling fra sin bror Theo. Han er lykkelig. Han veksler mellom å tegne og male; det er alltid tegningen som må ligge der som grunnlaget, mener han. Han er i ferd med å utvikle en helt ny teknikk nå, han er fullstendig oppslukt av dette, og så takknemlig mot sin bror som hjelper ham med penger til livsopphold og malersaker.
I dag har han vært ute og malt et bilde med sand, hav og himmel, skriver han til Theo.
-
Amalie Müller våkner i sengen på Aulestad, der hun er på flere dagers dikterfest for Bjørnstjerne Bjørnson, og vet at det er Erik Skram hun vil ha. Hun har bare kjent ham noen dager, men hun føler det som det står i Bibelen: Hun er født på ny i løpet av et øyeblikk. Slik skal hun siden komme til å beskrive det i et brev til Erik.
Men hun liker ikke seg selv lenger, og hun er fortvilet ved tanken på at han i morgen kommer til å være borte.
-
Friedrich Nietzsche og Lou Salomé skilles etter et intenst tre ukers samvær i Tautenberg hos Nietzsches familie. De skilles i full forståelse, og med planer om å møtes igjen. Men Lou har nok likevel en fornemmelse av at eventyret deres nå snart er slutt. Nietzsche er blitt for intens. Det er tydelig at han er forelsket i henne.
-
I telegrammet skriver Amalie følgende: «Skram
Alexander Kielland Stavanger
Fra Christiania 28/8/82 kl. 2 em
Har feber af at vente. Længes, men er gruelig bange. Amalie Müller"
-
Erik Skram er tilbake i Kristiania etter reisen han har gjort til Vestlandet. Vestlandsturen er del av hans oppdrag som korrespondent for Morgenbladet: det har hele tiden vært meningen at han skal sende reportasjer hjem, både fra dikterfesten og fra reisen videre, så etter dikterjubileet hos Bjørnson på Aulestad tok han farvel med Amalie og de andre vennene da dampskipet la til kai i Gjøvik, og derfra reiste han videre over fjellet til Lærdal i Sogn og videre til Bergen.
-
Holger Drachmann, som har vært blant gjestene på dikterfesten hos Bjørnson på Aulestad, skriver til Georg Brandes om hvor upopulær Georgs bror Edvard Brandes er blant nordmennennene på grunn av sitt tirrelige vesen, sitt blaserte språk, sin kynisme, og sin måte å omgås damer på. Holger mener alt dette er eksempler på de dårlige jødiske karaktertrekk hos Edvard.
-
Klokken er halv to på formiddagen. Erik Skram sitter på hotellrommet sitt på hotell Astoria i Kristiania og skriver et avskjedsbrev til Amalie. Han har fått hennes beskjed om at hun ikke har tid til å se ham i dag fordi hun får gjester, og han har bestemt seg for å reise hjem til København uten å ta farvel.
Han har pakket kofferten sin, om to timer kommer de for å frakte den ned til dampskipet for ham. Han føler seg svært melankolsk. Foran ham ligger bildet av Amalie som hun har gitt ham. Han syns ikke det er helt heldig, skriver han, men det er jo henne.
-
Amalie Müller oppdager ar Erik Skram har reist fra byen tilbake til København uten å ta farvel med henne. Hun er knust, hun kan ikke fatte at han kan ha gjort noe slikt mot henne; at han, da han kysset henne der ute i entreen for ikke lenge siden, visste at det var for siste gang. Avreisen har kommet altfor brått på henne.
Da det gikk opp for henne hva som hadde skjedd, skar det som en kniv gjennom hjertet. Hun trodde hun skulle dø, skriver hun til ham. Hele kvelden har hun måtte være som Nora i Et dukkehjem; danse tarantellaen. Hun har drukket noe sterkt for å holde ut.
-
Amalie Müller få rvite at Erik Skrm har en elskerinnne der hjemme i København som han holder høyt. Hun er ute av seg av fortvilelse og gjør det slutt per brev.Amalie setter seg ned og skriver et svært langt brev der hun forsøker å forklare årsaken til sin fortvilelse, og hvorfor det nå aldri vil kunne blinoe mellom dem. Hun skriver: